Tanulmányunkban a magyarországi tankönyvügyről kívánunk áttekintő elemzést nyújtani. Munkánk kiemelt területként kezeli a tankönyvek világa és a tantervek közötti kapcsolatot, valamint a tankönyves információk elérési lehetőségeit, különös tekintettel azon forrásokra, amelyeket máshonnan is és cenzúra vagy kontroll nélkül, el lehet érni (Internet). Számos adatunkat abból a tankönyves vizsgálatból merítettük, amely a budapesti oktatásügyi minisztérium megrendelésére az Eötvös Loránd Tudományegyetemen zajlott le, és amely kutatás során összesen 1645 magyarországi iskolából kaptuk vissza kitöltött kérdőíveinket. Mielőtt azonban rátérnénk a tantervtankönyv kapcsolatokra, megvilágítjuk, hogy tulajdonképpen miről is van szó, azaz hány tankönyv használatos napjaink Magyarországán.
Az 1998/99-es tanévre a Művelődési és Közoktatási Minisztérium (utóbb, a kormányváltást követően: Oktatási Minisztérium) ún. tankönyvlistáin, illetve megrendelőlapjain összesen 130 kiadó 3000 kiadványcíme szerepel. Erre a listára azok a közoktatás számára elfogadott tankönyvek kerülnek, amelyeket az oktatásügyi miniszter jóváhagy. Hogy ezt a döntését szakmailag megalapozottan tehesse, a Közoktatási törvény alapján felhatalmazott Országos Köznevelési Tanács (OKNT) a felterjesztett műveket legalább két, országos szakértői névjegyzékben szereplő szakértővel elbíráltatja (ellentmondásuk esetén harmadik szakértőt is fölkér), majd a főként e célból létrehozott Tankönyv- és Taneszköz Bizottsága a szakértői vélemények alapján terjeszti fel az arra érdemes műveket jóváhagyás végett.
Erre a listára azonban másféleképpen is föl lehet kerülni ("kiskapu"): ha a mű kiadója valamely kiadványát az ún. segédletek közé kívánja felvétetni, akkor kikerüli a jóváhagyási procedúra minősítő, illetőleg a minőségbiztosítás eszközeként ténylegesen funkcionáló folyamatát, s a minisztériumi Tankönyv- és Taneszköz Irodán keresztül némi eljárási díj fizetése ellenében ugyanúgy bekerülhet a hivatalos tankönyvjegyzékbe, mintha az ennél jóval bonyolultabb minőségi megmérettetést vállalta volna.
A közoktatás tankönyvjegyzékei közül az általános iskolák számára készülő tartalmazza az értelmi fogyatékosok tankönyveit is, de a nemzetiségi oktatás tankönyvei már külön füzetben jelennek meg, amely utóbbiakat önálló megrendelőlapokról lehet megrendelni. A nemzetiségi oktatásnak az 1998/99-es tanévre nagyjából 600-féle tankönyve, illetve segédlete van.
A szakoktatás tankönyvjegyzékei nagyjából ugyancsak 3000 körüli kiadványféleséget neveznek meg. Itt a bonyodalmat az okozza, hogy a szakmák oktatása több ágazati minisztérium hatásköre alá tartozik. Ráadásul a Munkaügyi Minisztérium megszüntetésével (átszervezésével) ezentúl az Oktatási Minisztériumra hárul majd a szakmai tankönyvek hivatalos listájának közzététele is. Várhatóan hamarosan gondot fog okozni, hogy míg a közoktatás tankönyvei (nyomtatott taneszközei) már évek óta "piaci alapon", kevés állami beavatkozással (utóbbiak közé néhány alapítványokon keresztül lebonyolított tankönyvpályázat tartozik) jelennek meg, a kisegítő iskolák értelmi fogyatékos tanulói, a nemzetiségi gyerekek számára pedig állami hozzájárulással ("dotáció") készülnek az iskolai jóváhagyott kiadványok, addig a szakoktatás számára megjelenő (nyomtatott) taneszközök megrendelője munkaügyi minisztériumán keresztül az állam, amely a szakmai tankönyvek teljes, a kiadók által kért előállítási költséget fizette. Ekként a szakoktatás területének tankönyvellátása igen drága, egysíkú (egytankönyves), a piaci viszonyok hiánya miatt választék nélküli.
Nem minisztériumi jegyzék, de előbbiekkel egyszerre érkezik az iskolába az ún. Tanulást, tanítást segítő kiadványok jegyzéke, amely az 1998/99-es tanévre közel 250 kiadó 3400-féle kiadványcímét tartalmazza összesen valamivel több mint 4000 tételben (azaz egy cím több helyen műveltségterületnél/tantárgynál, tagozaton stb. is előfordulhat). Ezt rendhagyó módon egy társadalmi szervezet, a Tankönyvesek Országos Szövetsége állítja össze (a civil szféra megjelenése a szakmai információk közvetítése terén), vállalja érte a tartalmi felelősséget, és nem utolsósorban viseli az előállítás költségeinek nagyjából a felét. Ebben szerepelnek azok a tanulói segédletek, amelyek valamilyen oknál fogva nem kerülhettek hivatalos minisztériumi listára mind a köz-, mind a szakoktatás terén (a legtöbb esetben csupán azért, mert nem oda valók); ebben találhatók meg a tanári segédanyagok címei, szerzői, legfontosabb adatai: a tanulás-tanítás folyamatát segítő, de "műfajilag" besorolhatatlan kiadványok.
Gyakori kérdésként merül fel, hogy szükség van-e ennyiféle kiadványra, iskolai nyomtatott taneszközre. Vizsgálatainkban kimutattuk, hogy a pedagógusok mintegy 80%-a forgatja a minisztériumi tankönyvjegyzékeket, illetve az iskolák 95%-ában rendelnek meg kiadványokat a Tanulást, tanítást segítő kiadványok jegyzékéből. Úgy tűnik, ma Magyarországon minőségi tankönyvhiány van; az egyes műveltségi területeken feltüntetett nagy "választék" gyakran egymást átfedő, közös gyökérből változtatott, más kiadónál, más árral, más borítóval, kicsit átszerkesztett, de hasonló példa- és ábraanyaggal megjelenő tankönyvből vagy segédletből áll. A jóváhagyott kiadványok minisztériumi jegyzékeinek 130 kiadójából 50-et a kérdőívünkre válaszoló iskolák túlnyomó többségében nem ismertek (azaz ismertségük az ötszázalékos mértéket nem érte el). Ugyanakkor számos kolléga tankönyvhiányra, illetőleg nem megfelelő választékra panaszkodott. Léteznek olyan műveltségterületek is, amelyek az eddig kiadott jegyzékekben még nem rendelkeztek jóváhagyott tankönyvvel, segédlettel (például tánc, dráma). Számításaink szerint, amennyiben a pozitívan minősített tankönyvek egyenletesen oszlanának el, s minden tantárgyhoz/műveltségi területhez három-három tankönyvféleség válsztását rendelnénk, valamint megengednénk, hogy minden ily módon megjelenő tankönyvhöz két-két segédlet tartozzék, a közoktatás tizenkét évfolyamára vetítve nem lenne sok a 4500-féle kiadványcím szerepeltetése sem a hivatalos tankönyvjegyzékekben. De ettől a színvonaltól igen messze állunk.
A magyarországi tankönyvvilághoz de nem a köz- vagy szakoktatáshoz tartoznak még a felsőoktatás, az egyetemi szféra tankönyvei, jegyzetei és segédletei, amelyek számát nagyjából 7500-ra becsüljük. Ezt a szférát újabban a Felsőoktatási törvény alapján ún. felsőoktatási tankönyvpályázati lehetőség támogatja, amely éves szinten több száz mű erejéig az előállítási költségek maximum felét fedezi.
Tanulsága miatt érdemes megjegyeznünk, hogy Magyarországon a külföldi (nyugati) tőke érdeklődése elsősorban azon (tankönyv)kiadók irányában nyilvánult meg, amelyek komoly szerepet játszanak az olyan kiadási szegmensekben, ahol jelentős összegű állami támogatás (dotáció) van jelen. Így elsősorban a szakoktatás tankönyvellátásában érdekelt kiadók kerültek külföldi kézre, illetve azok, amelyek várható magas példányszámuk, illetve a központi tankönyvtámogatási pályázatokon való eredményes szereplésük miatt jelentős nyereségre számíthatnak. Sajnálatos módon azonban a külföldi tőke megjelenése a magyarországi tankönyvkiadásban az eddigiekben nem járt együtt látványos technikai, kivitelezésbeli fejlesztésekkel, hanem inkább megrekedt a drasztikus létszámleépítésekben, a nagy múlttal bíró és tapasztalt szerkesztőségek felszámolásában.
Magyarország 1990-es évekbeli tankönyvkiadására talán a "tantervnélküliség" az egyik legmegfelelőbb kifejezés. Az 1989/90-es rendszerváltozás úgy érte oktatásügyünket, hogy az 1978-as közoktatási tantervet már éppen ideje lett volna lecserélni. Az 1985. évi oktatási törvény jelentős változásokat idézett elő (például a pedagógiai kísérletek indíthatósága terén). A rendszerváltás idején jó néhány reformpedagógiai mozgalom alapított iskolát-; az első még 1988-ban a Waldorf-mozgalom megtelepedése volt Budapest tőszomszédságában, Solymáron, s a történelmi egyházak újraindított intézményei sem haladhattak az ideológiai töltettel is bőségesen bíró '78-as tanterv szerint... A "közönséges" általános iskolák is fokozatosan elszakadtak az elavulttá vált régi tantervtől, annál is inkább, mert a fokozatosan kibontakozó Nemzeti alaptanterv(NAT)-viták inkább az új felé terelték a tanártársadalom figyelmét.
Közben a rendszerváltással egyidejűleg elemi erővel tört fel az alkotás vágya; míg az 1980-as évek fő tankönyvi kérdése a "Milyen a jó tankönyv?"-típusú kérdés volt implicite jelezve, hogy az állami, központi tantervre épülő egytankönyvű rendszer nyomtatott taneszközei korántsem voltak valami jók , addig a '90-es évek legelején megjelent többszínnyomásos kivitelezésű, előbb csupán alternatívnak számító, majd a tankönyvpiacot gyorsan terítő kiadványválaszték kezdetben mintegy lenyűgözte a tanítókat, tanárokat. (Addig csak a kisegítő iskolák, az értelmi fogyatékos gyerekek számára nyomtattak színes kivitelezésű tankönyveket.) Az új kiadók megjelenésével párhuzamosan az állam fokozatosan kivonult az időközben ugyan tulajdonában maradt, de részvénytársasági formát öltött legnagyobb kiadó közoktatási tankönyveinek dotálásából, finanszírozásából. (Utóbb ez a kiadó tisztes nyereséget hoz állami vagyonkezelő felettes szervének. Az államnak tetemes kiadások helyett más szempontból adók, társadalombiztosítási járulékok, foglalkoztatottság stb. is nyereséges a tankönyvpiac megléte.)
Ám a tanykönyvek alapjában véve nem annyira a régi tantervek kézzelfogható lapjaira épültek. Áttételesen ugyan érvényesült annak hatása: sok volt a gyakran a szerzői jog törvénytelenségét előidéző átvétel korábbi tankönyvekből, segédletekből. A kiadók a NAT-viták közepette megpróbáltak megfelelni az újabb várható fejleményeknek, követelményeknek is. Nem egy esetben például rávezették tankönyvük valamely előzékére vagy éppen termékismertető prospektusukban említették meg a NAT-kompatibilitás tényét akkor, amikor még csak valamelyik előzetes tantervi változatnál tartottunk.
A Nemzeti alaptanterv 1995 őszi, legfelsőbb szintű elfogadása után az oktatási-nevelési intézményekben megkezdődött a kétpólusú tartalmi szabályozás másik pillérének, az iskolai pedagógiai program részét képező helyi tantervek kidolgozása. És ekkor páratlan dolog történt: a tankönyvekhez kiadott tanmenetjavaslatokat, a konkrét tankönyvekhez, tankönyvcsaládokhoz megjelentetett tanári kézikönyvekben található óravázlatokat iskolák egész sorában elkezdték beépíteni a helyi tantervekbe! Azaz szakmailag jócskán megkérdőjelezhető módon, ebben a rövid időszakban nem az éppen már nem funkcionáló régi, szocializmuskori, elavult tanterv alapján készítették a tankönyvet, hanem éppen fordítva, a tankönyv tanári segédlete alapján a helyi tantervet. Annak megállapítása, hogy ez megtörténhetett-e adekvát módon, az iskolafenntartó által fölkért, az iskolai pedagógiai programot és a helyi tantervet elbíráló oktatási szakértőnek volt hivatott feladata. Adódik a kérdés: készíthető-e tankönyv a Nemzeti alaptanterv alapján, ha a konkrét tanítás a helyi tanterv szerint valósul meg? Kutatási eredményeink alapján úgy látjuk, hogy bármilyen tankönyvet is használnak az iskolákban, csaknem mindenütt fénymásolnak azokhoz máshonnan vett de a gyerekekkel, tanulókkal meg nem vásároltatott segédleteket: a legtöbbször feladatokat, feladatsorokat, gyakoroltató példákat és felmérő feladatlapokat. Tehát a minősített tankönyveket mindenféleképpen ki kell egészíteni az egyes intézmények sajátosságainak, iskolai pedagógiai program és helyi tanterv alakította egyedi arculatának megfelelő segédanyagokkal, amit az iskolák többsége már a NAT implementációja előtt is gyakorol.
A másik, ugyanilyen súlyú kérdés, hogy melyek a tankönyvek, taneszközök NAT-kompatibilitásának ismérvei? A minisztériumi tankönyvjóváhagyási procedúra során pusztán sommásan kell a bíráló szakértőknek válaszolniuk, hogy megfelel vagy sem adott kiadvány a NAT-nak. Ugyanakkor a "megfelelésnek" legjobb tudomásunk szerint nincs (és talán nem is lehetséges ilyen) kidolgozott szempontrendszere.
A kiadók egy része igyekszik eleve olyan tankönyvszerzőket, illetve bírálókat, lektorokat fölkérni, akiknek van valamilyen tantervkészítő gyakorlata, vagy annak idején részt vállaltak a Nemzeti alaptanterv kimunkálásában. Más kiadók ezt nem tudják vállalni, de külsőségekben igyekszenek a vélt elvárásoknak megfelelni: például a címben műveltségterületet jelenítenek meg a hagyományos módon kifejezhető tantárgy helyett, életkort írnak (pl. ... tankönyv 1314 éveseknek), vagy a Közoktatási törvényben előírt évfolyamszámozás valamelyikét (pl. ... feladatlap a 7. évfolyam számára) használják. Különös dolog a központi tantervhez való igazodást megkívánni, hiszen amint azt az előző bekezdésben említettük a NAT-kompatibilitás biztosan nem kérdőjelezhető meg abban az iskolában, ahol a helyi tanterv megvalósításában adott kiadvány megfelelő eszköz, míg egy másik intézményben a minisztériumi minősítettség ténye még nem biztos, hogy használhatóvá teszi ugyanazt a művet, amennyiben nem illeszthető a helyi tantervhez.
Problémás a jóváhagyott tankönyvlistán szereplő, ám minőségbiztosító procedúrán át nem esett s egyetlen konkrét tankönyvhöz sem köthető segédletek NAT-kompatibilitása. Ezeknél sokszor lehetetlen fölfedezni bármiféle tantervi hatást vagy befolyást, hiszen nem annak alapján, a tantervhez illesztés igényével készültek. Éppen emiatt is szorgalmazzuk, hogy minisztériumunk a jövőben lehetőleg csak olyan kiadványokat vegyen fel a jóváhagyott tankönyvek listájára, amelyek az Országos Köznevelési Tanács szakértői által a már említett törvényi megfelelőség biztosításával minősítettek, s az oktatási miniszter által elfogadottak. Ez esetben a jóváhagyott tankönyvek mellé csak a közvetlenül azokhoz tartozó segédleteket lenne célszerű a hivatalos jegyzékbe fölvenni, míg az összes többi hogy ne maradjanak ki tankönyves információk a pedagógusok tájékoztatásának rendszeréből átkerülhetne a Tanulást, tanítást segítő kiadványok jegyzékébe.
A tankönyvek tanterv-kompatibilitása kérdéskör tisztázásához egyesek az ún. kerettantervek megalkotásának szükségességét rendelik hozzá, mondván, a jövő tankönyvét a majdani kerettantervek alapján kell elkészíteni. Úgy véljük, ez az egyik változata a központi tantervi szabályozás fundamentumára építő gondolkodásmódnak. A jelenleg érvényes, bár a legújabb politikai fordulatot követően megkérdőjeleződött Nemzeti alaptanterv alapján inkább a pluralista jellegű, sokszínű tankönyvválaszték tűnik indokoltnak és fenntartásra érdemesnek, míg a központi tantervi szabályozás esetleges erősödése a tankönyvpiac beszűkülését, a közismereti tárgyak többségének egytankönyvűsége felé való tendálást mint természetes következményt vonhatja maga után.
Gyakori felvetés mind Magyarországon, mind az országhatárokon túlról, akár más kontinensen élőktől: hol lehet utánajárni, hogyan lehet utánanézni a tankönyves információknak?
A legjobb eshetőséget persze az jelenti, ha a kiadványokat rögtön kézbe is lehet venni, meg lehet nézni, bele lehet lapozni. Bár az állandó tankönyvbemutatóhelyek Magyarországon elsősorban a megyei pedagógiai intézetekben és a fővárosi kerületi pedagógiai szolgáltató központokban korán megjelentek, s utóbb a Közoktatási törvény is egyik kiemelt feladatukká tette meg a tankönyvek és tankönyves információk gyűjtését, rendszerezését, bemutatását, mégsem mondhatjuk el magunkról, hogy túlságosan sok helyen lehetne kézbe venni valamennyi minisztériumi jóváhagyott közoktatási tankönyvet és segédletet. Ezen a téren a legteljesebb gyűjteménnyel a Győr-Moson-Sopron Megyei Pedagógiai Intézet rendelkezik Győrött, de igen sok kiadvány megtalálható a budapesti Fővárosi Pedagógiai Intézet e célból kialakított gyűjteményében is. A többi tankönyvbemutatóhelyen azért nem kizárt, hogy akad még más kivétel is sajnálatos módon a legtöbb esetben nem tudják felmutatni még azokat a műveket sem, amelyekről pedig biztosan tudjuk, hogy megkapták. Ezt a szomorú állapotot egyébként már hivatkozott kutatásunkban visszajelezték az iskolai tankönyvfelelősök is, s ezzel párhuzamosan nem várt módon a tankönyvügy terén a pedagógiai intézetek rendkívül alacsony igénybe vételéről számoltak be (például elhanyagolható a szaktanácsadók szerepe a tankönyvválasztásban). A tankönyvbemutatóhelyeknek Magyarországon egyébként saját egyesületük is van.
Sajnálatos módon nem létezik Magyarországon elfogulatlan, érdekmentes tankönyvkritika sem. Bár újabban megjelennek a tankönyvügyet címoldalukra tűző periodikák is, de ezek mögött rendre egyik vagy másik (tankönyv)kiadó áll. Ebből a szempontból a Soros Alapítvány támogatásával napvilágot látó Tandem című folyóirat az üdítő kivétel. Gondot okoz az is, hogy nagyon nehéz olyan recenzorokat találni, akik a tankönyvkiadásban nem érdekeltek sem mint szerzők, sem mint szerkesztők, sem mint kiadótulajdonosok, s nem a saját vagy a konkurencia kiadványairól nyilatkoznak meg.
A legbiztosabb fogódzót talán még a hivatalos tankönyvjegyzékek nyomtatott változatai jelentik. Mind a hivatalos tankönyvjegyzéket, mind a Tanulást, tanítást segítő kiadványok jegyzéke ugyancsak a legfontosabb adatokat tartalmazzák, viszont az egyes címek, szerzők puszta elhelyezkedésükkel, besorolásukkal, a környezetükben megjelenő más kiadványcímekkel együtt mégiscsak biztosítanak egyfajta támpontot, amelynek mentén el lehet indulni. A pedagógusok zöme amint azt fentebb említettük ez alapján tájékozódik. Ennek azonban az a korlátja, hogy ezek a jegyzékek túlnyomórészt csak a közoktatási intézményekbe jutnak el. (Egy időben nehezedett némi nyomás a minisztériumra, hogy a tanító- és tanárképző intézmények is kapjanak a jegyzékekből; a tankönyvbemutató helyek újabban a megjelenést követően automatikusan megkapják.)
A magyarországi pedagógusok zömének egyelőre nincs lehetősége arra, hogy Internetről tájékozódjon, mivel rendszerint nyilvánvalóan az informatika és a számítástechnika szakosok merőben kivételek hiányoznak azok az ismereteik és készségeik, kompetenciáik, amelyek a számítógépes eszközhasználathoz nélkülözhetetlenek, még ha olyan "egyszerű", a szakzsargonban a "stupid user" számára kifejlesztett technikai lehetőségekről van is szó, mint például a WorldWideWeb (www). Ugyanakkor mégis fontos szólnunk ezekről az egyre inkább fejlődő forrásokról, annál inkább, mivel Magyarországtól távolabb ez a legolcsóbb és legkönnyebben igénybe vehető tájékozódási lehetőség. Az Interneten keresztül, elektronikus úton igénybe vehető információforrásokról elöljáróban megjegyezzük, hogy egyfelől a technikai fejlettség a folyamatos fejlődés ellenére még kívánnivalókat hagy maga után, másfelől nem mondhatjuk, hogy adott helyen megtalált információt megleljük-e a következő alkalommal is, vagy pedig máshova kell fordulnunk. Nagy gondunk az információs érték gyors avulása, s nem látjuk biztosítva a tankönyves adatbázisoknál sem a frissítések, pontosítások, kiegészítések minkéntjét, illetőleg rendszeres végzését. A visszakeresési nehézségek külön-külön kell kattintgatni minden egyes dokumentumra mellett nem tetszik, hogy ezekre az adattárakra gyakran az információszegény és a felesleges, redundáns adatelemek bősége együttesen jellemző. Megoldást jelenthetne, ha megalkotásukban, rendszerük kidolgozásában és a folyamatos adatbevitelben egyaránt gyakorlott könyvtárosok és tapasztalt informatikusok együttműködnének.
A tankönyves információk elektronikus továbbítására Magyarországon először a Typotex Kft. vállalkozott. Adatbázisukat eredetileg nem Internet-alapon fejlesztették, hanem floppy-lemezen lehetett hozzáférni. Külön segédprogramokat írtak az információk visszakeresésére, azonban a kezdeti fáradozások rendszerük nehéz kezelhetősége (nehézkes kódolása), visszakereshetősége miatt nem aratott sikert, az iskolák a T-Index elnevezésű adatbázist nem vették meg. (Ennek nyomtatott változata Könyvek Magyarországon 199495 címmel jelent meg.) Utóbb, a technológia fejlődése nyomán ez az állomány felkerült az Internetre. Frissítése folyamatos, és mivel nem csupán tankönyves adatokat tartalmaz, újabban lemaradt a "T"-, s maradt csupán "Index" az adatbázis elnevezése. Elsősorban üzleti szempontok alapján alakították ki, relatíve kevés adatot tartalmaz, amelyek nem biztos, hogy felhasználói szempontból nézve relevánsak, illetőleg számos ajánlott kiadványt már nem lehet beszerezni. Az "Index" adatbázis hozzáférési helye az Interneten a következő címen található meg: http://lutra.sztaki.hu/www.sztaki.hu/ netahtml/infohaz/konyv/ [enter], s kiadó, terjesztő, (könyves)bolt vagy "egyéb" keresési lehetőségekre lehet kattintgatni.
A közoktatás jóváhagyott tankönyveinek tulajdonképpen teljes körű adatbázisát az Országos Közoktatási Intézet (OKI) ún. honlapján találjuk meg. A kiadványok feldolgozása alapesetben a hivatalos minisztériumi jóváhagyott kiadványok jegyzékei alapján történik meg. Az elérési útvonala jóval egyszerűbb az előzőnél: http://www.oki.hu [enter], s e nyitó oldalon az adatbázisok közül lehet kiválasztani a megfelelőt ez esetben a tankönyvit. Ebben a még ugyan fejlesztés alatt álló, de máris jól használható, informatív rendszerben a következőkre lehet keresni: kiadóra, NAT-témakörre, tantárgyra, évfolyamra, oktatási típusra, tankönyvtípusra és az árra, illetve ezek kombinációjára; továbbá lehet keresni kiadványcímre és szerzőre is (utóbbi fontos lehet olyan programok esetében, amelyeknek számos tankönyve és segédlete egymástól eltérő tárgyakban jelent meg azonos szerzővel.) Az egyes ablakokban alaphelyzetben a "nincs szűkítés" felirat látható, de minden egyes keresési szempontnál kattintással és görgetéssel igen sok lehetőség közül lehet választani kivéve persze a kiadványcím és szerzői név lekérdezésénél.
A keresés gombra történő kattintás után megjelenik "a keresési feltételeknek megfelelő tankönyv listája" (helyesírás az eredeti), amely a képernyőn a kiadvány címét, szerzőjét/szerzőit és kiadójának nevét jeleníti meg. Értelemszerűen, akinek a kezében a nyomtatott jegyzék van, az egyelőre még áttekinthetőbb formában, több információhoz jut. Ugyanakkor csak idő kérdése, hogy a felhasználó rákattint-e minden egyes címre, mert akkor valamicskével több információhoz jut: az egyes tankönyvek adatai között ugyanis megjelenik az előbbieken túlmenően a kiadvány fogyasztói ára (ha államilag támogatott, akkor a térítési díja is), típusa, külön kockákban jelölve, hogy "NAT tankönyv" (helyesírás az eredeti) vagy tartós tankönyv-e, kötésének típusa, a listára kerüléshez szükséges engedély száma, a kiadvány raktári száma; a legutolsó fejlesztés eredményeként kockákban pipa jelöli hogy mi tartozik adott kiadványhoz (itt tehát minden egyes műhöz számos irreleváns elem jelenik meg, hiszen csak nagyon kevés nyomtatott taneszközhöz tartozik például betűtartozék, CD, helyi tanterv, hangkazetta, videókazetta stb.). Utóbbi felsorolás kissé takarja a képernyőről az ezeknél jóval fontosabb "NAT-témakör", tantárgy, évfolyam, ajánlott óraszám, oktatási típus, tanítási módszer megjelöléseket, lehetséges adatelemeket.
Akinek fölkeltette az érdeklődését egy-egy kiadvány, s netán hozzá szeretne jutni (meg akarja rendelni), az az egyes tankönyvek adatainál tud rákattintani a kiadó nevére. Ekkor megjelennek a kiadó adatai: neve, levelezési címe, rendelési címe, vezető neve, telefonszáma, faxszáma, illetve van még egy megjegyzésrovat is.
Az OKI adatbázisánál is föltűnik, hogy egy-egy rendszer megjeleníteni kívánt adatainak, adatelemeinek kiválasztása mennyiben szemléleti kérdés, és hogy itt sem ártott volna megkérdezni valamely könyvtárosszakembert vagy tankönyvszakértőt, hogy még milyen adatok lehetnek informatívak a felhasználók számára. Gondolunk itt elsősorban a sorozatok vagy tankönyvcsaládok feltüntetésének elmaradására, vagy nem ártana tudni, hogy melyik tankönyv/segédlet hányadik kiadásánál tart, esetleg mikor, melyik évben adták ki először. (Akad eset, amikor olyan kiadványhoz jelöli meg kiadója a NAT-kompatibilitás tényét, amelynek első megjelenésére igaz, másik kiadónál még a szocializmus éveiben került sor.)
A Nemzeti Információs Infrastruktúra Fejlesztési (NIIF) Program "célja az európai színvonalú számítógépes hálózati és információs szolgáltatások megteremtése és korszerűsítése, elsősorban a felső-, középszintű oktatásban, akadémiai kutatóintézetekben, könyvtárakban, közgyűjteményekben, valamint a nemzetközi hálózati szervezetek munkájában való folyamatos és tevékeny részvétel" olvasható a http://www.sztaki.hu/db/ nyitó oldalán az Interneten. Amíg nem tettünk be a számunkra szükséges helyekre ún. könyvjelzőt (ez is egy "net"-es kifejezés), addig célszerű innen közelíteni meg a nekünk releváns adatbázisokat.
Ha például bennünket a közoktatás tankönyvei érdekelnek, és az OKI adatbázisából kellően tájékozódtunk, érdemes megnéznünk a budapesti Országos Pedagógiai Könyvtár és Múzeum (OPKM) adattárát, hátha találunk abban további információkat, például egy annotációt vagy más kiegészítő adatokat. (Mivel elsődlegesen könyvtári feldolgozás folyik, tárgyszavak alapján is kereshetünk.) Az említett nyitóoldalról a Pedagógiai adatbázis sorra kattintva jutunk el a Magyar Pedagógiai Irodalom című nemzeti szakbibliográfia teljes, elektronikusan 1989-től feldolgozott anyagához. Ez az adatbázis persze elsődlegesen nem tankönyveket és segédleteket tartalmaz, hanem a nevelési, oktatási, képzési, pedagógiai, módszertani szakirodalom elsődleges bázisa. Előbbiek beszerzését nehezíti, hogy az újabb kiadói és nyomdai vállalkozások sokszor nem tudtak a kötelespéldány-rendeletről, és nem küldték be kiadványaikat, kötelespéldányaikat az Országos Széchényi Könyvtárba; ezáltal azok nem kerültek be sem a Magyar Nemzeti Bibliográfiába, sem pedig az OPKM illetékességi körébe tartozó, országos pedagógiai szakkönyvtári jellegének megfelelő érkeztetési és feldolgozási rendszerébe. Ennek ellenére az újabban megjelent tankönyvek közül már egyre több érkezik meg az OPKM-be is.
A Pedagógiai adatbázisban az egyszerű és az összetett keresési lehetőségek közül választhatunk. Az egyszerű keresés szempontjai: cím, szerző(k), kiadó, kiadás éve, folyóirat, tárgyszó. Az összetett keresés további adatelemekkel egészül ki, például sorozatcím, szakcsoport, ISBN-szám, a dokumentum nyelve, dokumentumtípus. Az egyes műveknél a következő adatelemeket kapjuk meg: szerzői adatok, a megjelenés könyvtári bibliográfiai leírásból megszokott adatcsoportja (megjelenés helye, kiadó neve, megjelenés éve), a terjedelem adatcsoportja (oldalszám, az illusztráltság tényének jelölése, gerincmagasság és ha van, a melléklet meglétének, tényének feltüntetése), nyelvi kód, tárgyszavak, szakcsoportszám, raktári jelzet és leltári szám (utóbbiak adott könyvtár raktárában jelölik ki a dokumentum helyét). Az OPKM adatbázisában ugyan nem találjuk meg a már említett kötelespéldány-rendelet betarthatatlansága miatt az összes tankönyvjellegű kiadványt (sőt annak inkább csak egy viszonylag szerényebb mennyiségű részéről nyerhetünk információkat), viszont biztosak lehetünk abban, hogy amit ott felleltünk, az megvan a budapesti pedagógiai könyvtárban (V. kerület, Honvéd u. 5.), tehát egy esetleges magyarországi (szakmai) látogatáskor ki lehet kérni és kézbe lehet venni azokat.
Ugyancsak a SZTAKI honlapjáról érhető el az Egyetemi és Főiskolai Tankönyv-adatbázis, az ún. EFTAN. Rövid tájékoztató leírásában a következőket olvassuk: "A könyvek szokásos jellemzőin túl rövid ismertetések és tartalomjegyzékek szolgálják az oktatók és hallgatók tájékozódását. A könyvek beszerezhetőségéről is ad információt." Az adatbázisból a keresés történhet könyvekre vagy kiadóra, de lehet ún. részletes szempontok alapján is dolgozni. A könyv szerinti keresés a cím, sorozatcím, szerzői adatok, kiadó, kiadás éve, tárgyszó (szinopszis, tartalom) szerint vagy ezek kombinációi alapján lehetségesek. A keresett könyvek egyes találatainál további kattintással érhetők el a részletező adatelemek (szerző, cím, könyvkód, ISSN- és/vagy ISBN-szám, sorozatcím, besorolás tudományterületek szerint, elérés, kiadó, megjelenés vagy kiadás éve); és ennek az adatbázisnak talán a legfőbb értéke, pozitívuma, sajátossága, a szinopszis.
A részletes keresésben olyan további szempontokkal lehet kiegészíteni a találati szempontokat, mint besorolás tudományterületek szerint (kattintással és görgetéssel), az ISBN- és az ISSN-számok, jelleg és elérhetőség alapján. Utóbbi megjelölésben találjuk meg az utalást akár az előkészületben lévő munka tényére, akár arra, hogy adott mű már elfogyott, vagy még található abból raktáron. A kiadvány jellege pedig tankönyv, szakkönyv, jegyzet vagy segédanyag lehet.
A kiadókra és terjesztőkre történő keresésben pedig a cég, vállalkozás elnevezése és városa szerint lehet találatokhoz jutni. A típus ez esetben kiadó, terjesztő, bolt vagy "egyéb" lehet.
Felsőoktatási tankönyvi adatbázis létrehozására egyébként először a Nemzeti Tankönyvkiadóban Dálnoki Miklós tett kísérletet. Gyűjteménye végül is tudomásunk szerint nem került fel az Internetre, viszont 1995-ben nyomtatott formában, öt kötetben jelent meg gondozásában a felsőoktatási tankönyvek és jegyzetek jegyzéke. Egy esztendővel később nyomtatott formában már nem, hanem CD-n lehetett megkapni vagy megvásárolni. Sajnálatos módon azonban a közvetlenül vagy közvetve állami pénzekből finanszírozott projektek kiszorítják, megélhetésképtelenné teszik (vagy tehetik) az elektronikus információk szférájában korábban befektetett cégeket, magánszemélyeket.
A szakoktatás terén a Nemzeti Szakképzési Intézetben (NSZI) folytak az elmúlt években komoly feldolgozási munkálatok. Ezt azért nagyon fontos szem előtt tartanunk, mert az Országos Széchényi Könyvtárban szinte egyáltalán nem lelhetők szakképzési tankönyvek, s ezen a téren az Országos Pedagógiai Könyvtár és Múzeum állománya sem tartalmaz többet, mint a szakmai tankönyveknek csak mintegy tíz százalékát. Magyarországon jelenleg egyedül az NSZI rendelkezik az összes kurrens szakmai tankönyvvel, s ezek többsége elektronikus úton feldolgozásra került, sőt 1996-ban egy ún. szakmai alternatív tankönyvi adatbázis számára feldolgozásra került ötszáz olyan kiadvány is, amelyek nem tartoztak egyik ágazati minisztérium által elfogadott, jóváhagyott tankönyvek közé sem. (Sajnálatos módon félő, hogy az NSZI könyvtára a forgalomból kikopó, kimaradó tankönyveket egyszerűen selejtezi amennyiben ez történik, s tudomásunk szerint ezek a művek nem kerülnek ledokumentálásra, úgy később lehetetlen lesz ezek fejlődését, történetét vizsgálni, kutatni. Éppen ezért javasoljuk, hogy az apasztásoknál kikerülő kiadványokat szállítsák át az OPKM Tankönyvtárába, amely a maga 100000 kötetével Közép-Európa legnagyobb magyar tankönyvgyűjteménye.) A szakmai tankönyvek adatbázisait azonban hiába keressük az Interneten. Amennyiben magyarországi szakmai tankönyvek iránt érdeklődünk, célszerű előzetesen az NSZI főigazgatójától engedélyt kérni arra, hogy budapesti látogatásunkkor használhassuk annak könyvtárát és dokumentációit, esetleg levélben érdeklődhetünk a számítógépes tankönyvi adatbázisok hozzáférhetőségét illetően.
Ugyancsak nincs meg az Interneten, de az elektronikus tankönyvi adatbázisok között igen jól használható az ún. "Szirén" integrált számítógépes könyvtári rendszer, program tankönyvi adatbázisa. Mivel a "Szirén" program fejlesztése még 1988-ban kezdődött el, és készítői magánszemélyek, akik állami támogatásban eddig még nem részesültek (egyedül a Soros Alapítvány vásárlásai képeztek jelentős forgalombővülést), ez a program kizárólag piaci alapon tartja el magát. Az oktatási-nevelési intézmények világában ez sajnálatos módon, mert tükrözi a piacgazdaság féloldalas voltát Magyarországon páratlan dolognak számít. Eddigi fennmaradását az tette lehetővé, hogy az iskolák és elsősorban a közművelődési könyvtárak folyamatosan vásárolják, így biztosítva a folyamatos továbbfejlesztés lehetőségét.
A "Szirén" program elsősorban a feldolgozó könyvtárosok, könyvtá- rostanárok munkáját hivatott megkönnyíteni. Legfőbb része az ún. alapprogram (ez egyúttal a legdrágább is), melynek segítségével teljes könyvtári bibliográfiai leírás készíthető a legkülönfélébb típusú dokumentumokról, egy- vagy többkötetes művekről, folyóiratokról, valamint segítségével szabványos analitikus leírásokat is lehet készíteni. A "végeredményt" helyben akár katalóguscédulákra is ki lehet nyomtatni. A program gazdag tárgyszavazást tesz lehetővé, s a könyvtáros akár egész tartalomjegyzékeket vagy szinopszisokat is beírhatna (de a gyakorlatban ezek természetesen inkább tárgyszavakra redukálva jelennek meg), mivel rendkívül biztos és gyors a kétféle típusú kereső rendszere, melyek segítségével tetszőleges adatelem, illetve azok kombinációja is visszakereshető.
Eddig egyedül a "Szirén" program fejlesztői tudták megoldani a kompatibilitást saját rendszerük és az Országos Széchényi Könyvtár számítógépes adatbázisa között; ily módon előfizetőik számára biztosítani tudják azt a szolgáltatást, hogy elérjék a Magyar Nemzeti Bibliográfia adatállományát, legalábbis azt a részét, amely az eddigiekben elektronikus formában is feldolgozásra került.
Tankönyvi adatbázisuk az alaprendszerre telepíthető. Jelenleg 6000-nél több, elsősorban kurrens kiadvány található benne. Gazdag tárgyszavas feldolgozottságának köszönhetően alkalmas lehet arra is, hogy a könyvtári feldolgozómunka idejének jelentős mértékű lerövidítésén túlmenően elősegítse a tankönyvek tartalma szerinti tájékozódást, s forrásokat biztosítson, ötleteket nyújtson akár még a tankönyvíráshoz is. Értékei között tartjuk számon, hogy számos olyan mű leírását tartalmazza, amely nincs meg egyetlen más adatbázisban sem (például eddig 20% körüli ISBN-szám nélküli kiadványt gyűjtött össze, amelyek túlnyomó többsége kis kiadóknál vagy pedagógiai intézetek gondozásában jelent meg, s nem tartoznak a jóváhagyott tankönyvek/segédletek közé).
A "Szirén" rendszert gazdái ugyan nem szándékoznak az Interneten hozzáférhetővé tenni hiszen ezáltal kockáztatnák saját és családjaik megélhetését, befektetéseik megtérülését , viszont technikailag megoldották, hogy megrendelőik könyvtárainak állománya felkerülhessen a "világhálóra". Így az alaprendszer és a könyvtári, könyvtárosi feldolgozómunka ugyan nem válik kiválthatóvá (továbbra is a szerzőktől, fejlesztőktől kell megvásárolni), de az egyes állományok elérhetővé, Internetről is lekérdezhetővé válhatnak.
Az elektronikus információhordozók világa gyorsan fejlődik (félelmetes, hogy az Internet például csak alig néhány esztendeje, 1992-től vált számunkra is hozzáférhetővé), és Magyarországon jelentős mértékű állami forrásokat biztosítanak az információs struktúra technikai és tartalmi fejlesztésére. Ennek hatása valószínűleg leképeződik majd a tankönyvi és a tantervi információk megszerezhetőségének folyamatos bővülésére is. Ennek jele az is, hogy egyre több magyarországi (tankönyv)kiadó hozza létre saját ún. honlapját, tárja ország-világ elé önreklámját és tájékoztató adatait.
A tankönyvek kiadása terén pedig mivel a magyarországi tankönyvjegyzékekre számos jelentős nyugati kiadó nyelvkönyvei mellett egy szlovákiai vállalkozás magyar nyelvű segédlete is megjelent elképzelhető, hogy más országok tankönyvesei szintén hozzájáruljanak akár a tágabban értelmezett magyar nemzeti könyvterméshez, akár a kisebbségi oktatáshoz; amennyiben nem a magyarországi NAT-hoz vagy helyi tantervekhez alkalmazkodnak, vagy nincs lehetőségük (például anyagi tehetségük) az oktatási minisztériumi hivatalos, jóváhagyott tankönyvjegyzékekbe kerüléshez, legalább a Tanulást, tanítást segítő kiadványok jegyzékének nyomtatott változatában vagy az Interneten elérhető adatbázisok valamelyikében kellene megjelenniük.