A maga nyolcvanhárom évével a zimbabwei Mugabe a világ államfőinek
korelnöke. Az elismerő szavaknak azonban itt vége is szakad, ugyanis a vezető
mára nemcsak saját, de népének kenyere javát is megette: huszonhét éve tartó
uralma alatt Zimbabwe elátkozott országgá lett.
![](mugabe_es_felesege.jpg)
Robert Mugabe és felesége az elnök 83. születésnapján
Miközben az elnök sokmilliós költségű, pazar lakomával ünnepelte
születésnapját egy stadionban és tízezer párthívének gyűrűjében, addig a nép a
boltokban ürességtől kongó polcokkal találta magát szemben - őket azonban semmi
meglepetés nem érte: az üzletek a hétköznapok során is hasonló élménnyel
szolgálnak. A bulit a közalkalmazottak béréből fedezték, akiktől előzőleg
hónapokon át levonták az emiatt kivetett adót. Az ünnepi pillanatokhoz az éhező
lakosok és az ellenzék tüntetése járult, ezt követően a zimbabwei rendőrség
elrendelte, hogy három hónapig nem lehet politikai nagygyűlést és tüntetést
tartani a fővárosban, Hararéban.
A szebb időket is látott, egykor virágzó országra már csak a „Zimbabwe áldott
földje” című himnusza emlékeztet. Zimbabwe nyomora európai ésszel
felfoghatatlan: az afrikai állam világelső az infláció 1600 (!) százalékos
mértékében, ugyanakkor utolsó a várható emberi élettartamban - jelenleg egy
újszülöttnek mindössze harminchét, illetve harmincnégy évre van kilátása, attól
függően, hogy fiú vagy lány. A világ egyik legszegényebb országa szűkölködik
alapvető élelemiszerekben, gyógyszerekben és üzemanyagban, öt felnőttből négy
munkanélküli, a lakosság negyede AIDS-fertőzött, és minden negyedik gyerek árván
nő fel. Az ország 15 millió lakosából 3 millióan menekültek el az utóbbi
években. Mugabe lesújtó vezetői bizonyítványát hosszú évtizedek szerteágazó
tapasztalatszerzéseivel alapozta meg, mintha minden oldalról sikerült volna
összeollóznia az elemeket, amelyek egy elnyomó rendszer kiépítését
szolgálhatják.