Drogos és részeg diákokkal, prostituáltként dolgozó diáklányokkal kellett
volna együttműködnie. Anita, egy budapesti középiskola nyelvtanára kapitulált:
öt év után hagyta el a pedagóguspályát. Azt mondja, elege lett, és most azt
csinálja kicsiben, amit az iskolája nagyban: nem küzd tovább a gyerekek
jövőjéért.
![](school.jpg)
Kép: Shutterstock
Az új kormányprogram az esélyegyenlőség megteremtését sürgeti az oktatásban.
Szerinted van erre esély?
- Az iskola, ahonnan én most eljöttem - gimnázium, szakközépiskola és
szakmunkásképző egyben - nem versenyezhetett a belvárosi "versenyistállókkal",
ezért arra kényszerült, hogy úgymond "mindenféle" gyereket felvegyen és
megtartson. Eddig nincs is semmi extra. De nálunk szakmunkásosztályokat
szüntetnek meg a célból, hogy feltöltsék a közgazdasági szakközép osztályait.
Sőt, voltak olyanok, akiket a kisegítő iskolából egyenesen gimnáziumi osztályba
helyeztek át.
Tanárként ezt hogyan lehetett kezelni?
- Sehogy. Lehetetlen középszintű érettségi szintre eljuttatni az így
összeverbuvált diákokat. Azért hagytam ott az iskolát, mert totális csődnek
éreztem a drogos és részeg diákokkal való mindennapos küzdelmet. A többség nem
tanult, az is csoda volt, hogy egyáltalán bejöttek az iskolába. Zárt világ ez,
olyan, mint egy gettó. A folyosón - nem a vécében! - adták-vették a kábítószert
a diákok. Minden tanár jól tudta, hogy füves cigik forognak kézen, mégsem
történt semmi. Ha egy tanár erélyesen fellép, úgyis leállítják.
Ezek után hogyan zajlott egy érettségi?
- Sajátos módon kényszerítettek bennünket, tanárokat arra, hogy teljesítményt
nyújtsunk. Az első arculcsapás számomra az volt, amikor ottani pályafutásom első
évében érettségi felügyeletben voltam az egyik osztályban. Az érettségi alatt az
igazgató bejött az osztályba, engem kiküldött a folyosó végére, majd lediktálta
a megoldásokat a diákoknak. Mint kiderült, a "módszere" közismert, így
képtelenség volt bármit is megtanítani a gyerekeknek.
Az évek alatt többször kellett kompromisszumot kötnöm: elmondtam a gyerekeknek,
milyen kérdéseket teszek fel a szóbeli érettségin, lediktáltam a válaszokat, de
így sem értem el eredményt. "Teljesítményt" produkálni, és négy év után
megszabadulni a gyerekektől, csak ez volt a lényeg. Sajnos nem egyedülálló a
történet, sok iskolában hasonló a helyzet, feladták a küzdelmet. Kinek hiányzik
ez havi nyolcvanezerért?
Mi kell ahhoz, hogy kicsapjanak valakit?
- Nem tudom, mert ilyen ritkán fordul elő. Egy alkalommal egy gyerek
összegyűjtötte a harmincegy igazolatlan órát, mégsem rúgták ki az iskolából,
hanem átrakták egy másik osztályba. Sőt, egy jóakaró kolléganő szerint hálás
lehetek, hogy nem kaptam fegyelmit, mert jobb, ha nem ugrálok, a gyerekre
szüksége van az iskolának. A másik esetben a könyvtámogatás megszerzése miatt
nem lehetett elküldeni a gyereket. Sajnos a létszámot tartani kell, emiatt
ránézésre is drogos vagy drogárus fiatalokat is felvesznek.
Mégis, mit lehet velük kezdeni?
- Általános elvárás, hogy készüljünk az unióra, tanuljunk nyelveket, ez jó, és
azt is elismerem, hogy egy kisegítős, hátrányos helyzetű fiatalból is ki lehet
hozni valamit. De könyörgöm, ne az legyen neki a követelmény, hogy középszinten
kelljen beszélnie a génmanipulált gyümölcsökről. Ne olyan iskolába
kényszerítsék, amit képtelen elvégezni.
A szülők nem vonhatók be a nevelésbe?
- A szülők többsége elérhetetlen az iskola számára, többségük egy hónapban
kétszer látja a gyerekét, és akkor is teher a számára. Volt olyan tanítványom,
aki egymaga nagyobb forgalmat bonyolított le, mint az egész Rákóczi tér
együttvéve, engem pedig intenzíven anyázott az órán. De az anyukáját mindez nem
igazán érdekelte. Az iskolát sem, ott különben is az osztálynapló precíz
vezetése volt a fő munkaköri elvárás.
Tessék?
- Az a kutyát nem érdekelte, hogy osztályfőnökként elviszed a diákot ide-
oda, üdülsz velük, elhívod magadhoz, és melegszendvicset csinálsz nekik. De ha a
naplóban a második oldalon hiányzott egy beírás, az már óriási problémát
okozott. Egy napló rendbetétele komoly munka, ráadásul nálunk nagyon sok volt a
hiányzás. Egy orvosi igazolást - aminek a hitelességének a megállapításához
újabb továbbképzésre kellene járnunk, mert lehet, hogy a buszon vette - legalább
három helyre kell lekönyvelni, alkalomadtán feljelentést írni a
gyermekvédelemnek, rendőrségnek stb. Minimum heti negyven óra egy tanár munkája,
és akkor még nem is készült órára. A legtöbb diáknak például fél évig tartott a
tankönyvrendelési cirkusz. Mire meglett a könyve, elhagyta. Ha dolgozatot
akartunk fénymásolni, az értekezleten közölték, hogy nincs rá keret, és még
sorolhatnám.
Attól tartok, ha az óraszámemelésekkel kapcsolatos hírek valóságosak, akkor
ennek az oktatás minősége vallja kárát. Az óraszámemelésnek mindenképpen
elbocsátás lesz a következménye. Tény, hogy ezzel fizetéseket is megspórolnak,
de nem eredményez jó közhangulatot, mert így is sok iskolát fenyeget a bezárás
veszélye, köztük az előző munkahelyemet is. Az utóbbi években is iszonyú
"könyöklés" folyt a munkahelyekért, el sem tudom képzelni, mi lesz, ha bevezetik
az említett reformokat.