A május 21-ei montenegrói népszavazáson eldőlt, hogy létrejön Európa
legújabb országa. A balkáni háborúk után az utolsó állam is benyújtotta a
"válókeresetet" Szerbiának, amely több elemző szerint az év végén meggyengült
pozícióból indulhat majd neki a Koszovó sorsával kapcsolatos diplomáciai
erőpróbának. Sokan a Balkán történelmének egyik döntő fontosságú eseményét és az
egykori Jugoszlávia szétesésének utolsó felvonását látják Montenegró
függetlenedésében.
![](serbiamontenegro_tadic.jpg)
Borisz Tadics szerb elnök: nem volt választása Fotók: AP
Amikor 2003-ban a két állam egyfajta államszövetségi "házasságra" lépett, a
montenegróiak lehetőséget kaptak, hogy három évvel később szavazzanak
függetlenségükről. A parányi, alig 620 ezer lakosú Montenegró polgárai most úgy
döntöttek: nem kérnek a 8 milliós szerb "nagytestvér" bábáskodásából, nem
akarják, hogy országuk továbbra is hátrányos helyzetbe kerüljön nemzetközileg
Belgrád "engedetlensége" miatt. Bár a kormánypárt már régóta hangoztatta a
különválás előnyeit, törekvéseik a közelmúltban kaptak nagyobb lendületet a
szerb kormány Ratko Mladics háborús bűnössel kapcsolatos magatartása miatt.
Mivel Belgrád az 1995-ös szrebrenicai mészárlás felelősének tartott tisztet nem
adta ki Hágának, az EU felfüggesztette Szerbia-Montenegróval a csatlakozási
tárgyalásokat. A "válás" szószólói szerint a "fekete hegyek" országa - ezt
jelenti ugyanis a Montenegró szó - így hamarabb felvételt nyerhet majd az EU-ba.
A szavazás feltételeit az Európai Unió diktálta: minimum 50 százalékos részvétel
volt szükséges, és a függetlenséghez legalább a szavazatok 55 százalékának
igennek kellett lennie. Ez azonban buktatót is rejtett magában: az igen
szavazatok lehettek volna úgy is többségben, hogy közben mégis veszítenek a
függetlenségpártiak, ha az 55 százalékot nem érik el. Az 55,5 százalékos
eredmény így is épphogy csak átcsusszant a lécen. A részvételi arány viszont
rekordokat döntött: meghaladta a 86 százalékot.
Több kommentátor szerint a Mladics-ügy csak azokat a szavazókat befolyásolta,
akik korábban nem tudtak dönteni: a többiek inkább etnikai származásuk alapján
szavaztak. Már a voksolás előtti közvélemény-kutatások is jelezték: Montenegró
lakossága közel fele-fele arányban megosztott a kérdést illetően. A
megosztottság általában az etnikai határvonalakat követte: a nyugati partvonal
közelében élő montenegróiak és albánok a függetlenséget preferálták, míg a
keleti határ menti szerbek inkább az egység mellett voksoltak.
Montenegróban a lakosság 43 százaléka montenegrói, 32 százaléka szerb, 14
százaléka szláv muzulmán és 7 százaléka albán. A függetlenségi törekvések újra
felvetik a balkáni etnikumok helyzetének kérdését: Montenegróban közel 200 ezer
szerb él, Szerbiában pedig 260 ezer montenegrói, akik a különválás után
kisebbségekké válnak. Szerbiában a magyarok után a montenegrói lesz a
legnépesebb kisebbség.
A kampány során a két tábor hangzatos érveket vonultatott fel egymással szemben.
Míg Belgrád hívei váltig azt hajtogatták, hogy "egyedül nem megy", a kormányfő,
Milo Djukanovics és követői kitartottak amellett, hogy önállóan fényes jövő vár
a miniállamra. A szétválás támogatói szerint "a független Montenegró nem lesz
többé a nacionalista szerb politika játékszere", a miniállam rohamos léptekkel
felvételt nyer majd az EU-ba, az ENSZ-be és a NATO-ba, és óriási gazdasági
fellendülés várható, hiszen egyrészt Brüsszelből öntik majd a pénzt
Montenegróba, másrészt pedig a külföldi befektetők is sorban állnak majd a
határoknál.
![](serbiamontenegro_djukanovic22.jpg)
Milo Djukanovics
Djukanovicsék szerint a külföldi befektetők a "Balkán Svájcává" alakíthatják
Montenegrót, vagy egy másik hasonlatával élve "második Monte Carlo" jöhet létre
belőle. A külföldi megfigyelők azonban pontosan ettől tartanak: egy független
Montenegró a csempészek, a pénzmosodák, a szerencsejáték-ipar és az orosz maffia
egyik aranybányájává válhat. Egyes elemzők szerint a szervezett bűnözés - a
felderítetlen gyilkosságok, a korrupció, a maffia és a kormány állítólagos
összefonódása - már most is komoly problémát jelent.
Az ország egyes források szerint a nemzetközi cigarettacsempészet központja. Az
olasz vámőrség szerint kétes kapcsolatai révén maga Djukanovics is kiveszi
részét a jövedelmező "üzletből". A Belgrád-pártiak egyenesen azt állítják:
Djukanovics egyfajta "privát államot" akar létrehozni, amelyben kedvére
folytathatja állítólagos sötét üzelmeit.
Djukanovics egyébként nagy túlélője a balkáni politikai életnek: már 16 éve
hatalmon van, és még csak a negyvenes éveiben jár. Sokáig kapcsolatot tartott
Miloseviccsel, ám végül 1997-ben ellene fordult. A függetlenséget csak
Milosevics elűzése után kezdte nyíltan hangoztatni. A választásokon pártjával
sorozatosan sikert aratott, ellenzéke mára jóformán széttöredezett.
Djukanovics azzal vádolta Szerbiát, hogy beavatkozott a kampányba, a szerbpárti
ellenzék vezetője, Predrag Bulatovics szerint azonban a kormányfő "szerbellenes
hisztériát" gerjesztett. Bulatovics sötét képet festett a kampány során az
elválás következményeiről: a Montenegróban élő szerbek egyik napról a másikra
elvesztik állampolgárságukat, a Szerbiában tanuló több ezer montenegrói diák
elveszti a Belgrádtól kapott ösztöndíjat, és a szerb klinikákon kezelt
montenegrói betegeknek is ki kell fizetniük majd a kórházi számlákat. Szerinte
az - egyébként fényes jövő előtt álló - turizmus is összeomlik majd, hiszen a
szerbek nem mennek majd montenegrói tengerparti nyaralóikba.
Egyelőre annyi bizonyos: a két tagköztársaság alkotta államközösség megszűnése
után a nemzetközi jogalanyiságot Szerbia "örökli". Montenegrónak külön fel kell
vetetnie magát az ENSZ-be, a NATO-ba, illetve más nemzetközi szervezetekbe és a
pénzintézetekbe is. A két államnak a vagyonmegosztásról is tárgyalnia kell. A
közös szövetségi intézményeket - köztük a parlamentet, a legfelsőbb bíróságot, a
minisztertanácsot, a külügyi és a honvédelmi tárcát - fel kell számolni. A
szétválás után Szerbia elveszíti tengerparti kijáróját.
Bár az eredményeket a szétválást nem igazán preferáló EU és a szerb elnök is
elismerte, Belgrád tart attól, hogy Montenegró különválását követően Koszovó is
végleg elszakadhat. Az albán etnikai többségű, az ENSZ irányítása alatt álló
tartomány szintén függetlenségre törekszik. Szerbia most meggyengült pozícióból
indulhat neki a Koszovóval kapcsolatos diplomáciai mérkőzésnek, ami az év végén
várható.