A vitorlák már felhúzva, felbőgnek a motorok, s a Szuezi-csatornát lassan háta mögött hagyva - miközben oldalán még meg-megcsillan a sivatag homokjának aranyló színe - az Amerigo Vespucci végül már csak apró pont a Földközi-tenger végtelen kékjében. Az olasz flotta öreg vitorlása, az 1931-ben egy 19. századi schooner mintájára épített háromárbócos hadihajó ezzel megkezdte tizennyolc hónapos világkörüli útjának utolsó szakaszát.
![](szines/hajo.jpg)
Az Amerigo Vespucci New York kikötőjébe érkezik
Fedélzetén kétszáz olasz, kék dzsekis, fehér nadrágos tengerész kadét (köztük harminckét lány) töltötte két-két hónapos szolgálati idejét. A kadétok különböző csoportjai az utazás egyes állomásain váltották egymást. A Seychelle-szigeteknél, a francia fennhatóság alá tartozó szigetnél, Mayotte-nél, Kenya kikötőjében, Mombasában és az eritreai Massawánál. A hajón tartózkodó összesen ötszáz fő közös kabinban, függőágyakban aludt, mivel a hajó „csupán” 100 méter hosszú. Legmagasabb árboca 54 méter magas, súlya pedig 4000 tonna. A nehéz járművet nem könnyű navigálni, főként, ha a vitorlák is fent vannak, mivel minden manőverezés kézi irányítású, ráadásul a hajó feneke kerek, s csak háromnegyedes vagy hátszél esetén képes az irányt pontosan tartani. Így a fedélközben nyolc embernek kell az egy vonalban elhelyezkedő négy kormánykeréknél ügyelnie a maximális utazási biztonságra. Mostanra azonban már túl vannak a nehezén, s hamarosan hosszabb időre engedhetik az Amerigo Vespucci vasmacskáját a víz alá pihenni. (AFP)