A májusi ünnepek között az orosz politikai életben tapasztalható állapot nem más,
mint vihar előtti csend - így vélekedett a Kreml több tisztviselője egy orosz lap
szerint. A tisztviselők véleménye beigazolódott. Az a belpolitikai esemény, amely a május
12-i híradókat betöltötte, kiszorította a NATO-csapásról szóló beszámolókat is,
amelyek immár másfél hónapja uralták a médiát. Ez az esemény pedig a kormány leváltása
volt, Jevgenyij Primakovval az élen.
![](hatter/Jelcin.jpg)
Borisz Jelcin, háttérben a menesztett miniszterelnökkel. Az új pohárköszöntő
Sztyepasinnak szól Fotó: MTI
Arról, hogy ez mindenképpen be fog következni, már régen hallani lehetett. Április
elején Borisz Jelcin egy sor kiemelkedő politikussal és tisztviselővel találkozott,
és a felső körökben mindjárt elterjedt a hír a baloldali kormány lehetséges leváltásáról.
Ezek a feltételezések tovább erősödtek azután, hogy az elnök leváltotta tisztségéből
Vagyim Gusztovot, Szergej Sztyepasin belügyminisztert nevezve ki a helyére.
Arra, hogy Primakov feje fölött is sűrűsödnek a felhők, Jelcin viselkedéséből is
lehetett következtetni, mikor is egy május 5-i ülésen látványosan új helyre ültette
Sztyepasint, világosan érzékeltetve ezzel, hogy kit tart Primakov első helyettesének.
Mindez alátámasztotta némely megfigyelő véleményét arról, hogy az elnök eleinte a
kiszorítás módszerét választotta a hirtelen leváltás helyett. Úgy tűnik, mindez
azért történt, hogy Primakov magától visszavonuljon. Május 11-én a „Vrémja” című
műsorban Dimitrij Jakusin elnöki szóvivő cáfolta Primakov közeli leváltásának
lehetőségét, mondván: „szóbeszédek világában élünk”. Szavai szerint az elnök
és a miniszter közötti viszony változatlan maradt. Azonban Jakusin azt is hozzátette,
hogy ez az állapot akár meg is változhat, ha az elnök leváltására irányuló szavazás
a dumában az elnök számára kedvezőtlen fordulatot vesz.
Úgy tűnik, a szóvivő mindezt őszintén mondta, és a döntés, amelyet Jelcin hozott
már másnap (meg sem várva a választás eredményét), váratlanul érte még az elnök
közvetlen környezetét is. Ezt támasztja alá Alekszander Kotyenkov elnöki különmegbízott
enyhe zavara és az a javaslata, hogy távolítsák el tisztségéből Oleg Szuszujevet,
az elnöki hivatal elnökhelyettesét. Borisz Jelcin ebben az esetben is hű maradt eddigi
stílusához, amelynek mellesleg a moszkvaiak körében elterjedt „cár” becenevet is
köszönheti.
„Nincs tudatában, mit csinál” - nyilatkozta a leváltás hírére a baloldali
ellenzék egyik vezetője, Nyikolaj Rizskov. Azonban úgy tűnik, Jelcin nagyon is tudja,
mit csinál. Néhány nappal döntése előtt a Nyezaviszimaja Gazéta című orosz lapban
megjelent egy közvélemény-kutatás, amely szerint Jelcinnek az egész ország lakosságának
csupán 2 százaléka szavazna teljes bizalmat, 71 százalék pedig egyáltalán nem bízik
benne.
Primakovnak jobban állt a szénája: teljes bizalmat 26 százaléktól kapott, és csupán
14 százalék a „bizalmatlanok” aránya. Úgy tűnik, ezek az adatok, csakúgy, mint a
baloldal elkeseredett erőfeszítése, közrejátszottak abban, hogy az elnök megtegye
ezt a radikális lépést. Régen közismert tény, hogy Jelcin harci kedve leginkább
akkor izzik föl, amikor közvetlen veszély fenyegeti. Lehetséges, hogy úgy számított:
a baloldal látszólagos szervezettsége és határozottsága ellenére nem tudja őt leváltani,
mivel a politikai erőviszonyok nem őket igazolják. A közvélemény-kutatás adatai arról
is tanúskodnak, hogy a kommunisták médiatámogatottsága az elmúlt évihez képest
jelentősen csökkent, és hogy napjainkban a lakosságnak csupán 22 százaléka kész rájuk
szavazni. Ezzel szemben Javlinszkij „Jabloko”-ja és a Luzskov-féle „Haza párt”
32, illetve 31 százalékot tudhat magáénak. Mindkettő liberális párt, melyek támogatására
bizonyos feltételek mellett Jelcin számíthat. Jelentős támogatói lehetnek továbbá
a régiók kormányzói, főleg, ha még több önállóságot ígér nekik cserébe.
Jelcin a kormány leváltásának fő okaként gazdasági, és nem politikai okokra
hivatkozott, aláhúzva ezzel azt is, hogy számára fontosabb a lakosság életszínvonala,
mint a politikai harc. „A nyomor állandósítására és gazdasági mélyrepülésre
nincs szükségünk - jelentette ki Jelcin -, viszont annál inkább komoly áttörésre.”
Az ország gazdasági helyzetének elemzése során olyan kiemelkedő politikusokra
hivatkozott, mint Javlinszkij és Luzskov. Másfelől Jelcin kedvezően nyilatkozott
Primakov személyi tulajdonságairól, és megköszönte munkáját. Sőt mi több, az elnök
még a leváltott miniszter tekintélyét is föl tudta használni az új jelölt,
Sztyepasin reklámozására: kijelentette, hogy Primakov támogatja a belügyminiszter jelölését
a miniszteri posztra.
A duma válaszlépése a leváltást követően nemcsak az lett, hogy kifejezte kételyeit
afelől, hogy Sztyepasin meg tudja-e majd szilárdítani új pozícióját, hanem az is,
hogy elfogadta az elnök leváltását célzó indítványt. Ezt persze az elnök sem
hagyta szó nélkül. Igaz, ebben az esetben nem a Kreml lépett fel védelmezői
szerepben, hanem az Otthonunk Oroszország politikai mozgalom. Még aznap ülést hívtak
össze, amely után Viktor Csernomirgyin a következőt jelentette ki: „Az Állami Dumát
ebben az összetételében le kell váltani. Egy újabb választáson pedig csak olyan képviselők
indulhatnának, akik mögött működőképes pártok és mozgalmak állnak.” Úgy látszik,
az új rendszerű választás ötlete is ugyanazon a közvélemény-kutatáson alapszik,
amely szerint egy lehetséges új összetételű dumában már sokkal kevesebb lenne a
kommunista. Igaz, Csernomirgyin pártja sem szerepelne jól az adatok szerint: mindössze
5,5 százalékot kapna. Csernomirgyinnek azonban van mit féltenie. A miniszteri karosszék,
úgy tűnik, az ő számára lett előkészítve. Sztyepasin valószínűleg csak
ideiglenesen tölti be ezt a tisztet, jelenlegi legfontosabb feladata pedig nem a gazdaság
megmentése, hanem az állami, társadalmi rend fenntartása. A politikai válságok időszakában
azonban erre van talán a legnagyobb szükség.