„Én azt gondolom, hogy a magyar demokrácia stabil, de
törékeny” - mondta a Heteknek adott interjújában
Kósáné Kovács Magda, az MSZP ügyvezető elnöke. A
szocialista politikus szerint az ellenzék részéről ma a
3,60-as kenyér ígérgetése folyik. Akik elhiszik ezeket,
hajlamosak lehetnek arra is, hogy az ígéretek
teljesítéséért behunyják a szemüket, ha a demokrácián
sebek esnek. Kósáné Kovács Magda szerint a demokrácia ma is
védelemre szoruló érték.
![](hatter/KOSA.JPG)
Kósáná Kovács Magda. „Ha szerényen és konstrugtívan
politizálunk Fotó: Vörös Szilárd
- Bizonyos közvélemény-kutatási eredmények szerint
fej fej mellett halad az MSZP és a Fidesz. Más felmérések
viszont azt mutatják, hogy még abszolút többsége is lehet a
szocialista pártnak. A Fidesz kongresszusán ugyanakkor már el
is búcsúztatták a „most távozó” kormányt. Milyen
választási szereplésre számít az MSZP?
- Reálisan lehet arra számítani, hogy a szocialista párt
győztesként kerül ki a választásokból. Egy többpárti
demokráciában a győzelem mindig sorrendet jelent, de nem
feltétlenül abszolút többséget. A különböző
közvélemény-kutatási adatok nem feltétlenül gyökeresen
ellentmondóak egymással. A jóhiszemű és avatatlan olvasót
gyakran félrevezeti az, hogy különböző halmazokat
hasonlítanak össze. A Fidesz-kongresszus előtt közreadott
közvélemény-kutatás az összes választó százalékában
mutatta be, hogy a Fidesz és a szocialista párt körülbelül
egyformán áll. Márpedig az összes választó mércéje mindig
elmossa azokat a különbségeket, amelyek a pártot biztosan
választók között igen markánsak. Nem tudom, hogy a Gallup
intézet miért nem tette közzé azt a másik két halmazt is,
amit a közvélemény-kutatók máskor mindig közzétesznek.És
minderről egy kicsit kényszeredetten, egy kicsit
nyögvenyelősen beszélek, mert vannak dolgok, amiről nem illik
beszélni. Azt mondják, az esküvő előtt a menyasszony ne
vegye fel az esküvői ruháját. Ha egy politikai párt
vezetése két hónappal a választások előtt kényszeresen a
választási győzelemről beszél, ez olyan, mintha a
menyasszony az esküvő előtt két nappal elkezdene a
menyasszonyi ruhájában sétálni. Nem illendő, és nem
célszerű: tönkreteszi magát az eseményt. Ezért én meg is
állok és azt mondom: a közvélemény-kutatás számomra
érezhető változást nem mutat a trendekben. A szocialista
párt változatlanul esélyes akkor, ha erre az esélyre
méltónak bizonyul. Ha szerényen és konstruktívan politizál,
a kormány szerényen és konstruktívan végzi a teendőit, és
nem tesz olyat, ami elbizakodottságra utal.
- Hogyan tekint az MSZP arra a tényre, hogy a
koalíciós partner támogatottsága minden igyekezete ellenére
sem emelkedett számottevően. Önök - a koalíciókötés
szempontjá-ból - mit tartanának kívánatosnak: ha az SZDSZ
jól vagy kevésbé jól szerepelne a választáson?
- Lehet, hogy különböző szocialista politikusok mást
és mást válaszolnának erre, de én már megtanultam, hogy
legjobb, ha az ember nagyon őszinte, mert akkor nem kell egy év
múlva keresgélnie az emlékezetében, hogy egy évvel ezelőtt
mit mondott. Én meg vagyok győződve arról, hogy az ország
érdeke továbbra is a koalíciós kormányzás. Azért az
ország érdeke, mert két különböző párt
összeegyeztethető értékrendje sajátos, kiegyenlítő
politikai mechanizmusként működhet. A szocialista párt és a
szabaddemokraták között van elegendő különbség ahhoz, hogy
két autonóm, független politikai erő együttmunkálkodását
jelentse a koalíció, és bőven van annyi azonosság, hogy
ennek a koalíciós együttműködésnek tartós alapja legyen. A
koalíciós működés olyan kényszer, amelyben kinek-kinek meg
kell tanulnia az alkalmazkodás tudományát is. A hatalom
ugyanis nagyon nagy kísértés. Ha egy párt egyedül
kormányoz, akkor sokkal erősebben kell szembenéznie a hatalom
kísértésével, mintha koalíciós partnerével kell
megalkudnia minden áldott kérdésben.Mindebből az következik,
hogy a szocialista pártnak az a célja, hogy maximalizálja az
elérhető szavazatai számát, de már a
közvélemény-kutatások tapasztalatai is azt mutatják, hogy
nekünk nem igazán lehet, és azt gondolom, hogy nem is kell a
szabaddemokratáktól szavazatokat szerezni.Nem biztos, hogy ezt
az SZDSZ-nél is mindenki ugyanígy látja. Lehet, hogy ők úgy
gondolják, nekik tőlünk kell szavazatokat szerezniük. Az
elmúlt két-három hét vitái, a keménykedések egy picit
ellenünk szóltak. Nekünk a bizonytalanoktól kell szavazatokat
szerezni, nekik pedig meg kell szerezniük azokat a szavazókat,
akik még mindig nem vették észre, hogy ez a Fidesz nem az a
Fidesz, amelyre a választók 1990-ben adták a szavazataikat. Ma
Magyarországon biztosan van legalább 15-20 százaléknyi olyan
szavazó, aki a liberális eszmék támogatója. Az ő szemüket
felnyitni, ez a szabaddemokraták dolga a kampányban.
- A koalíciónál maradva: az elmúlt hetek vitái -
melyekről ön is szót ejtett - azt mutatják, hogy a
partnerek esetenként megint nem a probléma megoldására, hanem
presztízskérdésekre koncentrálnak. Ön ezt hogyan értékeli?
Ezek a civódások hirtelen felindulásból fakadnak, vagy van
ezek mögött taktikai megfontolás is?
- A politikát is emberek csinálják. Vannak rokonszenvek
és ellenszenvek, van együttműködési szándék és
együttműködésre képtelenség. Emiatt időnként a
fogaskerekek csikorognak. De azt nem lehet kihagyni a
számításból, hogy választások előtt ki-ki önmagára
akarja irányítani a reflektort. Éppen a közbiztonság
kérdését azonban olyannak tartom, ahol a rivalizálásnak
helye nincs. És azért mindazt, ami az elmúlt hetekben
történt, egy picit félreértésnek érzem a közvélemény
értékelésében is. Tudniillik, ha a miniszterelnök kimond egy
egészen szokatlanul, mellbevágóan kemény mondatot a
közbiztonság szomorú állapotáról, akkor az nem a
belügyminiszter ellen szól. Az a kormány nevében és a
kormányról szól. Ezért ebben az értelemben ezt a mondatot
én sajátos korszakhatárnak tekintem. Ha egy kormányfő
kimondja, hogy nincs közbiztonság, akkor egyben át is
vállalja, és a kormány egészére testálja át azt a
felelősséget, ami valóban a kormány egészéé. Hiszen a
közbiztonság ugye túlságosan nagy ügy ahhoz, hogy egyetlen
tárcán lehetne „leverni”. Innentől kezdve már az összes
többit mellékzörejnek tekintem, és nem tulajdonítok neki
túl nagy jelentőséget. A kormány elismerte, hogy egységes
kormányzati felelősségű kérdésről van szó. Hát ha ez nem
a kibontakozás kezdete, akkor nem tudom mi.
- Egyes elemzők szerint a Fidesznek arra nincs sok
esélye, hogy lecserélje a kormányt, de arra van esélye, hogy
leváltsa az SZDSZ-t a koalícióból. Kérdés, mekkora erre a
fogadókészség?
- Tudja, én soha nem gondoltam magamról azt, hogy én
vagyok a szocialista párt, ezért, amit mondok, az az én
véleményem. Nagyon sok esetben testületi álláspont is áll
mögöttem, de nem mindig, mert amiről eddig beszéltünk, az
nem mind szerepelt a szocialista párt vezető testületei
előtt. De meggyőződésem, hogy a véleményemet a szocialista
pártban nagyon sokan osztják. És azt gondolom, hogy az is
elég széles körben támogatott vélemény, hogy az MSZP-nek az
SZDSZ-en kívül nincs olyan potenciális koalíciós partnere a
politikai palettán, amellyel súlyos kompromisszumok,
értékeinek feladása nélkül koalíciót köthetne. A mai
újságban például azt olvastam, hogy már készül a
házasság Torgyán Józseffel, és már szól Mendelsshon
Nászindulója, melynek hangjaira a vörös szőnyegen végig
fogunk vonulni. A lapokat meg kell tölteni, a publicistáknak
írni kell, és a választások előtt ugyan mi másról
írnának, mint arról, hogy mi történik majd május után. De
én nem tudom elképzelni, hogy olyan eredmény szülessen, amely
nagykoalícióra kényszerítené az országot. Szinte kizárt,
hogy a parlamenti patkó két oldalán ülő nagy pártok az
ország érdekében higgadtan és megbízhatóan együtt
tudnának kormányozni. Az is fontos, hogy ha a szocialista párt
nem elsőként kerülne ki a választásokból, akkor a másik
két nagy párt közül egyik számára sem választható. Akkor
Orbán Viktor és Torgyán József kéz a kézben vonulhatnának
végig azon a bizonyos vörös szőnyegen. Hogy ezt akarja-e a
magyar választópolgár, neki kell eldönteni.- Hogyan
ítélik meg önök azt a Fidesz-javaslatot, hogy kétpólusúvá
kellene alakítani a magyar politikai rendszert. Egyik oldalon az
MSZP, a másikon a Fidesz mint alternatíva, a többi párt pedig
beolvad vagy megszűnik.- Ha valaki kiejti a száján azt, hogy
kétpólusú politikai megosztottságot tartana szerencsésnek az
országban, annál bolsevik jellegűbb magatartást nem tudok
elképzelni. Nem kell a választópolgárnak megmondani, hogy ő
mit szeressen. A politikának az a dolga, hogy kínálatot adjon
a választpolgárnak, és bízza rá, hogyan választ. Ne mondja
meg előre, milyen parlamenti arányok jók neki, majd azt a
választópolgár eldönti. Ha visszaemlékszik 1994-re, akkor
sem jött be az az érvelés, amikor a két választási forduló
között elkezdték kioktatni a választópolgárt, hogy ne
szavazzon a szocialista pártra, mert akkor túl erős lesz. A
választópolgár nem szereti, ha helyette akarnak dönteni.
Ezért a kétpólusú politikai rendszer vagy megszületik
magától, vagy tessék vele békén hagyni a választópolgárt,
mert a politika üdvözítő hatását ez az ország már
megunta, és nem kellene újra elölről kezdeni. Egyébként én
magam is azt gondolom, hogy bizonyos értéktömbök körül
megindulhat a politika sűrűsödési folyamata.
Nyugat-Európában is az a három nagy értékválasztási
lehetőség van, ami a konzervatív, liberális, illetve
szocialista-szociáldemokrata irányzatnak felel meg. De
közöttük azért kisebb-nagyobb jelentőséggel más speciális
érdeket, értéket képviselő pártok is vannak. Nálunk sajnos
ezek hiányoznak.Lehet tehát egyszerűsödés a politikai
palettán, hiszen valóban, ami összetartozik, az össze is nő.
Csak az a baj, hogy ez a mondás is visszahullik annak a fejére,
aki kimondta. Mert nem a liberális és a szociáldemokrata
eszmeiség fog összenőni. Ez a világon eléggé külön tudott
maradni. De a konzervatív jobboldali eszmeiség nagyon erős
befelé húzó erővel bír. Elképzelhető, hogy elmosódnak a
párthatárok, és azok a politikus személyiségek, akik ma még
más logo alatt utaznak, a következő négy év parlamentjében
valamelyik nagyobb párttömörüléshez közelednek, abba
beolvadnak.
- Hogyan vélekedik a másik Fidesz-javaslatról, amely
a kancellári kormányzás bevezetését szorgalmazza? A
fiataldemokraták arra hivatkoznak, hogy Horn Gyula tartalmilag
már megvalósította a kancellári hatalommal bíró
kormányzást, az intézményes szabályozás azonban nem épült
ki.
- A jelenlegi Alkotmány és a kétharmados törvények nem
teszik lehetővé a kancellári típusú kormányzást. Az, hogy
egy kormányfőnek milyen a személyisége, csoportszociológiai,
és nem alkotmányossági kérdés. Horn Gyulának akármilyen a
törvényi háttere, ő ha valamilyen csoportban megjelenik,
annak a csoportnak ő meghatározó személyisége,
sűrűsödési pontja lesz. Ha szociometriai ábrát csinálnánk
arról, hogyan működik Horn Gyula egy csoportban, akkor minden
bizonnyal csillag alakban meghatározó szerepe lenne a
csoportműködésben. Ennek semmi köze a kancellári
kormányzáshoz, és főleg semmi köze a kancellári
kormányzást megalapozó jogi, politikai intézményrendszerhez.
- Meglepő, hogy a rendszerváltás utáni második
választási ciklus végén rendre jelennek meg olyan javaslatok,
melyek a demokratizálódás folyamatát visszafordítanák.
Egyesek túl soknak tartják a szabadságot. Ezért a választás
tétje nálunk mindig nagyobb, mint a kialakult, fejlett
demokráciákban: nemcsak pártok és programok, hanem szinte
társadalmi rendszerek között kell választani. Véleménye
szerint mennyire stabil a magyar demokrácia?
- Én azt gondolom, hogy a magyar demokrácia stabil, de
törékeny. Ami nem azt jelenti, hogy az alkotmányos alapjai ne
lennének szilárdak. De lehet törékeny, mert ha a polgároknak
napi gondokkal kell szembenézniük, akkor „a kenyér vagy a
szabadság” választási lehetőségéből, mindig a kenyeret
fogják választani, és behunyják a szemüket akkor, ha a
demokráciát sérelem éri. És én azt érzékelem, hogy ma a
politikai paletta jobb oldalán nagyon sokan vannak olyanok, akik
erre az állandó emberi magatartásra játszanak. Ha megnézi az
ellenzéki pártok közül jó néhánynak a politikai
programját, akkor most tényleg a 3,60-as kenyér ígérgetése
folyik. Egyenlőséget az oktatásban, egyenlőséget a
szociálpolitikában, felemelkedési lehetőséget a lecsúszott
rétegeknek, biztonságot a nyugdíjasoknak, sok pénzt a
felsőoktatásnak, hadd ne soroljam tovább. Kihagytam a
kisközségek kulturális intézményeit. Ezek azok az
ígéretek, amelyek valamilyen módon a 3,60-as kenyér
illúzióját lengetik meg ebben a sajátos politikai
kampányban. És ha ezt valahol valakik komolyan veszik, és
felsorakoznak azok mellett a pártok mellett, akik ezekkel az
ígéretekkel világítanak a polgár szemébe, akkor tőlük az
is elvárható, hogy ezeknek az ígéreteknek a
teljesítéséért behunyják a szemüket, ha a demokrácián
sebek esnek. Ezért féltem ezt a megalapozott, növekvő,
szilárduló, ma mégis törékeny demokráciát. Mert ami
megvan, ami természetes, annak nem szoktunk örülni.Én
végigjártam az országot azzal a gondolattal, hogy „önök,
akik ma itt vannak, tudnak-e örülni annak, hogy Magyarországon
senkinek sem kell félnie attól, hogy éjszaka rácsöngetnek
és elviszik”. És senki nem mérlegeli, hogy igen, ilyen
állampolgári örömforrás is lehet, hogy soha többé engem,
ártatlan állampolgárt, nem rángathatnak ki éjszaka az
ágyamból, és nem jöhet egy velem szemben ellenséges
rendőrség értem, ha nem követtem el bűnt. A biztonság, a
szabadság, a demokrácia olyan természetessé vált, mint a
levegő. És ha annak nem örülök minden pillanatban, hogy
„de jó levegőt venni”, annak sem örülök mindennap, hogy
de jó, a rendőrség nem cipelhet el ártatlanul. És ha ez
természetessé vált, és nem örülök neki, félő, hogy nem
is érzem igazán védelemre szoruló értéknek. Ezért nagyon
fontosnak tartom, hogy a politika minden szereplője egyformán
védendő értéknek tartsa a demokráciát, függetlenül
attól, hogy a parlamenti patkó melyik oldalán foglal helyet.
- Az önök egyik kiadványa a párt sikerét részben
annak tulajdonítja, hogy az MSZP hangsúlyt fektet a modern
polgári demokratikus értékekre. Annál meglepőbb, hogy a most
kiadott egyházpolitikai program egyes elemei a jobboldali,
antidemokratikus hagyományt idéző ideológiai előítéleteket
is tartalmaznak.
- Nincs ebben egyetértés a szocialista pártban. Ezeket a
szakmapolitikai üzeneteket - nem csak ezt, a többit is -
én ilyen értelemben szakmai csoportok álláspontjának
tekintem, és azt gondolom, hogy ebben az értékválasztásra
akkor kerül majd sor, amikor a kormány programja elkészül.
Éppen az egyházpolitikai kérdésekben a szocialista párt
meglehetősen megosztott, még azok a szakemberek is, akik az
Országgyűlés emberi jogi, vallási és kisebbségi
bizottságában egyaránt a szocialista pártot képviselik.
Gellért Kis Gábor, Hegyi Gyula és Donáth László három
különböző pólusa a szocialista párton belül ugyanazon
kérdéskör megítélésének, és mind a hárman elférnek a
szocialista pártban. Hogy a kormányzati cselekvés alapja mi
lesz, az majd a kormányprogramban dől el. Én nem látom
problémának, hogy időnként egyik vagy másik nézet
markánsan megfogalmazást nyer, de azt problémának tartanám,
ha egy olyan irányzat, amelyikről nincs egységes álláspont,
valamint nincs általános elfogadottsága a szocialista
pártban, megpróbálná elnyomni vagy lenyomni a többit.
- Az viszont nem maradhat zsákbamacska, hogy
megválasztása esetén a párt kormányprogramja az egymásnak
ellentmondó irányzatok melyikét választja. Az MSZP
választási győzelme esetén azt ígéri a polgároknak, hogy
Magyarországon faji, vallási, nemzeti hovatartozása miatt
semkinek nem kell félnie? Mennyire szilárd elve ez az önök
politikájának, kampányának?
- Ez sokkal nehezebb kérdés, mint gondolná. Tudniillik
ezt egy párt ígérheti, de csak a saját nevében. És tennie
kell azért, hogy a gyűlölködés magva sehol ne szökkenhessen
szárba. A politikának az a felelőssége, hogy soha ne tegyen
semmit, ami az állampolgárokban szunnyadó indulatokat
felszíthatja. És ebben az országban rengeteg indulat van.
Indulat van azért, mert kettészakadóban van az ország, mert
akik korábban úgy érezték, hogy biztos anyagi jólétre
számíthatnak, ma félnek a szegénységtől. A politikának az
a dolga, hogy ezeknek az indulatoknak a forrását próbálja meg
eltömni, próbálja az indulatokat kiváltó eseményeket
megszüntetni. Ezért én a kérdésére csak azt tudom
válaszolni, hogy Magyarországon nem kerülhet hatalomra olyan
politika, amely gyűlöletet szít, amely elképzelhetővé
tenné, hogy valakinek ebben az országban félnie kelljen. De a
félelem gyökerei mélyek. És ezeket a mély gyökereket
kiirtani a társadalom lelkéből nem megy egyszerű politikai
deklarációval. Ahhoz nagyon szívós politikai munka kell.