![]() |
Balázs Géza
Pusztay
János:
Beszakadt aranyhíd
Savaria Univeristy Press, 2005
Topopoezis
Savaria University Press, 2005
2005-ben két verseskönyvet is
megjelentetett Pusztay János, a jeles nyelvész, a szombathelyi
Berzsenyi Dániel Főiskola Uralisztika Tanszékének
alapítója, professzora. Egy komolyat és – talán a
komolyságot vagy a fájdalmat oldandó – egy játékosat. A Beszakadt
aranyhíd különösen természeti képekkel, leginkább
éppen a vízzel, illetve az úszással kapcsolatosan mutat
elgondolkodtató, szomorú vagy éppen tragikus látleleteket a
vízben úszó emberről, a horgászokkal való viaskodásáról
vagy éppen a magány sokféle arcáról, a küzdelem
értelméről, a mindennapok kaotikus világáról. A természeti
kép filozófiává lényegül: "emitt káosz / túlnan béke /
amott a kezdet / ideát – vége / el innen el – / sejlik fel
bennem / a túlpartra kell mennem / hogy ezt megszeressem?" A
címadó vers érzéki finomsággal mutatja a természetiből
antropológiaivá növelt fájdalmat: "aranyhíd / rajta úszom
/ elvakít / szemem behunyom / a hídfőnek / felhő ütközik /
úszom tovább / az összetört hídon". Beszakadt az
aranyhíd... A nyelvész-költő személyes névmásokban
látja-láttatja az elmagányosodást és a közelgő elmúlást:
"minden te / elkopik mellőlem / a végén / elhagy az én
is".
Sehol egy örömteli, egy teljes pillanat.
Minden csonkult, hiányos, elvesző. De a vers, a gondolat szép,
például az imádság értelmét-lényegét feszegető, amelyben
megjelennek a költő tudományos vizsgálódásának szereplői:
"Uram / tornyot kövekből nem építhetek / hozzád / mint a
gazdag Babilon / de még csak lajtorját sem fából / mint a
szamojédok északon / hogy elérjelek / nem a testnek / kell
törekednie / hozzád / a lélek ujjbegyei / hogy
összeérjenek".
De a borúra ott a derű! A második 2005. évi
verseskötet (Topopoezis) nyelvi kísérletezés, sőt
nyelvi bravúr. Egyáltalán: poézis ez? Vagy popoezis? Esetleg
topopoezis? Megadott (szűkített magyar) szókészletből
(helynévkészletből = toponímia) dolgozik, keres benne
grammatikát, költ neki átvitt, metaforikus jelentést, és
nyújt tág értelmezési lehetőséget, a magunk világának
beleélését.
A nyelvész sok-sok tudományos, közéleti
könyv, mindennapi nyelvpolitikai viták, valamint a már
említett s talán az előzőek következtében is szomorú
verseskönyv után most egy nyelvjátékos könyvvel is
megajándékoz bennünket. Szókészlete a magyar
helységnévtár (Aggtelek, Szombathely, Velem...), nyelvtana a
helynevekben rejlő grammatika (boldog – ige; láb-od
– személyjeles főnév; nak – rag; tol-na –
feltételes módú igealak; tol-d – felszólító módú
igealak; ban-a – rag + névelő kapcsolat). A magyar
nyelv csodája, hogy a helyneveket egymás mellé téve nyelvtani
sorokat is kaphatunk: "egyek / egyed". Más nyelven aligha
lehet ilyen költészetet művelni! A költő természetesen a
helyneveket végig kisbetűvel írja, nehogy megzavarjon
bennünket a tulajdonnévi jelleg. A neveket jelentésük
szerint, ahol szükséges, szétbontja, ezt azonban nem jelöli
különírással: "nemesnép / nemesvita". Az értelmező
olvasónak kell rájönnie: nemes nép / nemes vita. Mesteri (ez
is egy helynév!) összeolvasásokra van lehetőség: "baj /
bana / fiad – / füle / fáj" (most még segítek: bajban a
fiad – füle fáj). Vagy ez: "kismacs / kám / bolhás".
Játékos nyelvi párhuzamokon, a nyelvi
kifejezőeszközök rugalmasságán, átértelmezhetőségén
alapulnak Pusztay János helynévversei. Kötete fölfogható
nyelvi rejtvénynek is: vajon hogyan tagoljuk, hogyan olvassuk
egybe a neveket, mit rejt el a költő, s ha már rájöttünk,
következhet az értelmezés: mit sugall? Például ez a Vas
megyei rímes sor: "vasvár / sárvár / ikervár", vagy a
mesteri kiazmus: "szombathely / pórszombat". Mint tudjuk,
korábbi közéleti (prózai) kötetének is költői címet
adott: Búcsú váramtól.
A kis kötet a következő ciklusokra oszlik: magyarföld,
történelem, egyek?, mesteri, fáj, kápolna, topo(po)rno,
zagyva földrajz. Bevezető versikéje cikluson kívüli,
talán mindennek az esszenciája, hiszen a mindennapi magyar
bánat modern környezetben való elbeszélése. A címe: hon-lap.
Maga a vers: "nagybajom kisbér@türje.hu". Kell-e ennél
tömörebb helyzetkép?
Így fest egy változatban a magyar
történelem helynevekben elbeszélve: "istenmezeje / mohács /
heves / harc / vasad / vág / lábatlan / sirok". A szűkebb
és a tágabb szülőföld szeretetét és ismeretét jól jelzi
az első és legnagyobb ciklus: magyarföld. Mint tudjuk,
Magyarföld Vas és Zala megye határán lévő kis település.
Magam is sokszor megálltam a helységnévtáblánál,
különösen a vonallal áthúzottnál. Sűrítve benne van az
egész magyar költészet és mentalitás! De ebben a ciklusban
is inkább uralkodik a (keserű) humor: "udvari / bódé – /
gyűrűs / galambok / lak / ják". A könyvben a Vas megyei
települések versbe illesztése sokkal gyakoribb, mint másoké;
ebből arra is következtethetünk, hogy a költő-nyelvész
"alaphelynévkincsében" Vas megye, a szülőföldje áll
központi helyen.
A helynévversek egyike-másika gyermekversnek
is felfogható, de a szerző már a címbeli tagolásban (topopo-ez-is)
figyelmeztet, az egyik ciklus címében pedig egyértelműen utal
rá, ezt inkább csak tizennyolc éven felülieknek: topo(po)rno.
(Persze dehogy pornó ez, inkább erotikus legyintés! Vagy
mégsem?) Lássuk csak: "vica / ajka / bársonyos", "bugyi
/ bana / sári", "tököl / velem / tar / tata / bár /
tolna".
Pusztay János ötletének van előzménye. A
régi magyar irodalomban is megverselték már a helyneveket;
Csukás István, Kormos István és Tamkó Sirató Károly
költői viadalra kelt Magyarország helységnévtára alapján.
Pusztay János helynévverseinek az egyedisége az, hogy semmit
sem tesz hozzá a helynevekhez, megadott, kötött alakjukból
építi fel a költeményt.
A költészetben benne van az ember
játékossága, játékos próbálkozása, jelentéskeresése,
amely a nyelvkeletkezés pillanatát idézi fel. A megadott
szókészletből újraalkotott jelentések ezt a pillanatot
ragadják meg, s ezzel rádöbbentik olvasójukat,
rejtvényfejtőiket a játékos teremtés, a felfedezés örök
emberi értékére és értelmére. Olyan világban, amikor egyre
kevésbé értik/értjük a szövegeket, a szókészlet, a
jelentések kiüresedése és elszürkülése a fő irány,
olvasáspedagógiai, nyelvművelő programnak is ajánlanám
Pusztay János verseit. De ha csak egy jót akarnak mulatni,
akkor is megéri elolvasni!