Tárnoky Botond
határtalanság
egy befejezetlen mondat végén
tenyerem bűnös harcjátéka melleden
mintha nem is testszöveteid rejtenék éjszakánk
apróbarna göröngyét
ennyi maradt az anyaföld édes illatából?
most már olyan mélyre áshatom magam benned
hol nyugodtan kiálthatom
halnom hagyjatok!
hűség
hozzád menekülő szavaim
mint jézus véres könnyei arcodon
világra hulló mosolyod kereszttüzében
ájuló árny a lélek
nem vagyok vers
egy szóban forgó őrület hogy te
kinek kezei finom melegétől
hűvösre kerültek megátalkodott gondolataim visszazárnál szóketrecem
rácsai mögé neked üzenem hogy nem vagyok...
...
nem lehet
nem hatalom taszít feléd
csak szurokszavaim szórom eléd világítsanak hajnalod szürke
ébredésénél a hóban de tudom
a fájdalom kiitta szememből lényed utolsó rejtett csodáit
most egészen a magadé vagy
én szófelejtés
hóban szavakban
mint halott a csenddel
oly egyedül
Tárnoky Botond költő (1983, Margitta). A Partiumi Keresztény Egyetem bölcsészkarának filozófia szakos hallgatója. Középiskolai tanulmányait a váradi Mihai Eminescu Főgimnáziumban végezte, első versei a Bihari Napló napilap hasábjain jelentek meg.