Mi tartja magasan az eget?
Mit tehetünk azért, hogy gyermekeink felkészültek legyenek a jövő évezredre?
Minden bizonnyal olyan készségeket kell elsajátíttatnunk velük, amelyek képessé teszik őket arra, hogy nyitottak és rugalmasak legyenek a változásokra, hogy önállóan tudjanak gondolkodni és tanulni, hogy maguk tudják irányítani az életüket. Olyan iskolamodellt kell kialakítanunk, amelyben az említett és a nem említett, de szükséges készségeket hiszen hosszan lehetett volna folytatni a sort sajátíthatják el, gyakorolhatják a gyerekek. E helyütt az önálló gondolkodásra, a gondolkodásra való tanításra szeretném irányítani a figyelmet.
Fisher fölveti, hogy nem kizárt, hogy jelenlegi mentális és intuitív képességeink csak halvány árnyékai a bennünk rejtőző lehetőségeknek. Ha komolyan gondolkodunk a jövő évezred iskolamodelljén, akkor nem hagyhatjuk figyelmen kívül az agykutatás eredményeit. Azokat a válaszokat mindenképpen be kell építenünk, amelyeket olyan kérdésekre adott a tudomány, mint például: Az intelligencia egységes vagy inkább különböző képességek együttese? Ha vannak különálló funkciók, akkor ezek gyakorlattal fejleszthetők-e? Hogyan lehet magasabb rendű készséggé alakítani a gyermeki gondolkodás elemi formáit?
Hogyan tanítsuk gyermekeinket (gondolkodni, tanulni)?
Erre egy lehetséges válasz a gyermekfilozófia.
Hogyan használ(hat)juk a gyermekfilozófiát?
Itt is ki kell jelenteni, hogy a gyermekfilozófia sem az egyetlen üdvözítő módszer. A magyar tapasztalatok is azt mutatják, hogy sokféle módon kerülhet elő az iskolában. A jellemző éppen az, hogy nem par excellence filozófiaórákról van szó. Találhatunk példát arra, hogy két pedagógus vegyes életkorú (1014 évesek) csoportban, iskolán kívüli foglalkozás keretében drámajátékot és filozofáló beszélgetést tart. A budapesti Látókör munkája ösztönzést adott a tatai filozófiai kör megalakítására, amely szintén 1014 éves gyerekeknek szól.
Olvashatunk olyan tapasztalatokról, amelyeket
a tanárnő 5. osztályosok körében szerzett a Pixi tanítása közben.
Világossá vált előtte, hogy teljes egymásra figyelés nélkül nem lehet
gyermekfilozófiát tanítani; hogy a beszélgetésbe lehet és kell más
forrásokat is bevonni; hogy lehetőséget kell teremteni a beszéden
kívül más kifejezési módra is. Izgalmas az a kérdéssor, amelyet a
gyerekek a bizalommal kapcsolatban állítottak össze. Az alkalmazás,
a gyakorlat alkotó folyamatába vezet be
A hazai példák is megerősítik, hogy a gondolkodásra nevelés
nem azt jelenti, hogy figyelmen kívül hagyjuk az érzelmeket, hanem
éppen ellenkezőleg: az értelem és az érzelem kapcsolata a tanulás
és az intelligenciafejlesztés elsődleges mozgatórugója
Hogyan segíthetünk mi, szakmabeliek és szülők gyermekeinknek
és önmagunknak?
Például azzal, ha segítünk megőrizni a gyermekeinkben meglévő kíváncsiságot, a rácsodálkozni tudást. Ha bátorítjuk őket arra, hogy kérdéseket fogalmazzanak meg, hogy kifejezzék gondolataikat. Ha ehhez adunk nekik teret és időt is, ahol és amikor ezek a kérdések, gondolatok elhangozhatnak, és megbeszélni is lehet azokat. Ha segítjük őket, hogy tisztázzák saját gondolataikat, ha segítünk nekik abban, hogy végig tudjanak gondolni bizonyos problémákat. Ha úgy szervezzük az életünket, hogy legyen időnk beszélgetni. Ha tájékozódunk, megismerjük a szakirodalomban fellelhető tapasztalatokat, módszereket.
Mindehhez jó indíttatást nyújt a Gyermekfilozófia című sorozat legfrissebb kötete.
Falus Katalin (szerk.): Gyermekfilozófia. Szöveggyűjtemény II. Budapest. é. n. Korona Nova Kiadó, 242 p.
Horváth H. Attila